Nu kommer vargarna.
- Det blev visst en flaskhals. - Förlåt. Du gjorde dig inte illa, va?
- Min kamrat bad om ursäkt. - Okej.
Det bevisar bara att en blondin kan sinka landets försvar.
- En 100-dollarsedel. - Är det så de ser ut?
- Vart tog han vägen? - Vet inte... Undrar vad han heter.
Jag såg det på kuvertet... Fry hette han.
Fry?
- Hur vet du vad jag heter? - Jag såg det på kuvertet du tappade.
Jag har nåt som är ditt.
- Målarverkstaden exploderar! - Ta den här.
Ta en annan.
Jag skrek till två grabbar att sprinklersystemet var kasst.
Och att allt skulle explodera. Fast de sprang in ändå.
Det sista jag såg var att den ene gav den andre eldsläckaren.
Sen brakade helvetet löst. Det var allt jag såg.
- Fanns det nån annan där? - Nej, bara de två grabbarna.
Stackaren med eldsläckaren och han som gav honom den.
Tack, Rogers. Tack för hjälpen. Vi ska inte uppehålla dig längre.
- Gå och ta hand om dina händer. - Vem är det nu?
- En Barry Kane. - Skicka in Barry Kane.
Lugn bara. Vi vill bara ställa lite frågor.
- Det är ren rutin. - Jag hjälper gärna till.
- Var var du när elden bröt ut? - Jag var bland de första som kom dit.
- Sprinklersystemet fungerade inte. - Vem mer var där?
En som hette Fry och min vän... Ken Mason.
Fortsätt.
Fry gav mig en eldsläckare som jag gav vidare till Ken...
- Och sen... - Ta det lugnt. Det var allt.
Men stanna i närheten. Vi behöver kanske tala med dig igen.
Skicka efter Fry.
- Ställde de en massa frågor? - Nej.
- Vad jobbigt att se det hända. - Det var det.
- Mason var din kompis, va? - Ja.
- Var han gift? - Nej, han bodde hos sin mamma.
Vi ses, grabbar.
God kväll, mrs Mason.
- De lät mig inte se honom. - Det gick så fort.
I morse...
Tala inte om det nu.
Kan jag göra nåt? Vill ni ha nåt?
- Nej tack, inte just nu. - Kanske lite konjak.
- Hur är det med den stackaren? - Mrs Mason mår inte bra.
Hon har goda skäl. Vet ni vad? De lät henne inte se honom.
Hennes ende son. Jag sa att hon borde ha insisterat.
Då sa hon åt mig att gå. Jag som bara ville hjälpa till.
- Vet ni var det finns konjak? - Följ med mig. Jag har en skvätt.
Förlåt att vi stör, men vi söker en Barry Kane. Känner ni honom?
Är han här nu? På fabriken sa de att han kanske var här.
- Varför vill ni tala med honom? - Han är rätt illa ute.
- Hur då? - Han var inblandad i branden.
- Jag förstår inte... - Det är mycket som vi inte förstår.
- Hur var Barry inblandad? - Eldsläckaren var ingen olycka.
Eldsläckaren som Barry Kane gav er son var full med bensin.
- Ni kan hjälpa oss hitta honom. - Därför vill vi se oss omkring.
- Jag kan inte tala om det nu. - Vi beklagar, men ni förstår...
Ge henne inte för mycket, för då gråter man bara...
Jag får gå in till henne. Tack.
Drick lite konjak, så känns det bättre.
Två kriminalpoliser var nyss här. De letar efter dig.
De vill säkert fråga mer. Jag erbjöd dem min hjälp.
Det var inte det. De skulle gripa dig. De sa-
- att släckaren som du gav Kenneth var full av bensin, du dödade honom.
Att jag dödade honom? Varför skulle jag göra det?
Ken var min bäste vän. Har de inte talat med Fry om det?
- Det fanns ingen som hette så där. - Men jag såg honom två gånger!
Han stod bredvid oss och gav mig eldsläckaren.
Sen gav jag den till Ken. Jag är säker på att Fry var där.
Han visste att den var full av bensin. Sen stod han där och såg på...
Var snäll och gå.
Tror ni att jag var inblandad i det?
Jag sa ingenting till polisen. Jag vet inte...
- Allt är så hemskt förvirrande. - Varför letar de inte rätt på Fry?
Det är bäst att du går.
Ja, jag ska gå.
Jag måste hitta Fry. Annars är Ken inte den siste som dör.
Jag såg honom gå in bakvägen.
- Den fastnar. - Vilken då?
Melodin som du visslar på.
- Jag visste inte att jag visslade. - Då har du inga bekymmer.
Det kändes som Junior. Stenen vi körde över.
Jag känner igen alla stenar från Los Angeles till Reno.
Det måste vara svårt att vara lastbilschaufför.
- Jag har aldrig fattat hur svårt. - Det är monotonin som knäcker en.
Jag borde hitta nåt annat. Men tre mål mat om dan är på modet.
- Är du gift? - Nej.
Vissla då.
- Stör det där ljudet dig? - Vad är det?
Stick in pappret mellan där. En eldsläckare är bra att ha.
Häromdagen välte en lastbil här på vägen.
Bilen började brinna direkt. Chaffisens kompis fastnade i bilen.
Utan eldsläckare hade kompisen brunnit inne.
Jag såg det inte. Jag ser aldrig nåt hända och hör aldrig om nåt.
Bara om det frugan ser på bio.
Hon smäller pengar på bio och på nya hattar, som hon bär till bion.
Nej, jag har inget att vissla för. Var kommer du ifrån?
- Los Angeles. - Jobbar du där?
Jag jobbade där. På flygplansfabrik.
Därför är du inte militär.
De är noga med vilka som får jobb inom krigsindustrin.
Det förstår man ju. Fabrikerna får ju inte bli sprängda i luften.
Om man är straffad får man inget jobb. Är det så?
Inte vet jag.
Kan du ta ratten en stund? Jag måste tända ciggen.
Jag är nikotinslav.
Du har någon efter dig...
Akta, du kör på fel sida!
- Var i Springville vill du hoppa av? - Släpp av mig mitt i stan.
Springville är bara "mitt i stan". Väl förbi där är stället ett minne.
Du ska ut till en av de stora rancherna, va?
Jag släpper gärna av dig där du vill hoppa av.
Just det! Deep Springs-ranchen.
Den är jättestor. Kan du få jobb där?
- Ja... det tror jag. - Du trivs säkert. Bra klimat också.
Polisen! Då har det kanske hänt nåt!
- Jag vill tala med dig. Här ute. - Visst, konstapeln. - Sitt kvar du.
Kom, allt är lugnt.
Adjö, konstapeln. - Bylingen jagar oss med sirener och hela baletten-
- för att ett baklyse slocknat. Chaffisens liv i ett nötskal.
Till alla vägpoliser.
Vi efterlyser en Barry Kane som senast sågs på väg 99.
Mörkt hår, blå ögon, 187 cm, bär inte hatt, i 25-årsåldern.
Till alla vägpoliser.
- God dag. Träffas Frank Fry? - Nej, det här är mr Tobins ranch.
- Får jag tala med mr Tobin? - Jag ska höra efter. Vänta här.
Nu har du bollen.
- En ung herre söker herrn. - Var är pappas flicka?
- Vem var det som sökte mig? - En som ville tala med en mr Fry.
Be honom komma hit. - Kasta bollen till mig. Nu kommer din morfar...
Mr Tobin tar emot er. Följ mig.
God dag, jag heter Charles Tobin. Det här är min dotter mrs Brown.
Jag ber inte om ursäkt för min informella klädsel.
Vi är alla informella på ranchen.
- Ska jag ta med mig Susie? - Nej, hon stör inte alls.
Jag ser till att hon inte trillar i vattnet.
Ska vi sitta här ute? Lite synd att gå in en så vacker dag.
- Ville ni tala med mig om nåt? - Ja, jag söker en Frank Fry.
Vi sågs i Los Angeles. Han lär bo här.
Nej. Frank Fry... ?
Jag känner ingen som heter så.
Fry? Jag har hört namnet nånstans. Men jag kan inte placera det.
En man som arbetade här hette nåt liknande...
Nej, han hette inte Fry. Ni måste ha fått fel adress.
Det är ingen som jobbar här?
Nej, jag vet vad mina anställda heter.
Min närmsta granne... Nåja, närmsta - han bor tre mil härifrån.
Han kan känna er vän. Jag ringer honom.
Ni ser ut att ha rest långt. Det vore synd om det var förgäves.
Ser ni till att Susie inte trillar i vattnet?
Hejsan. Kom hit.
Spelar du boll? Kasta den till mig.
Kasta den till mig. Och kasta den andra.
Kasta bollen till mig.
Vad bra! Nu kastar jag den till dig... Vart ska du?
Gör inte så. Låt dem ligga där.
Arbetet klart här. Möter Neilson i Soda City. Frank.
Var snäll och lägg dem där du hittade dem.
Nej, Susie. Farbrorn sa att du skulle lägga tillbaka dem.
Han vet att man måste vara försiktig med andras brev.
Jag är säkert partisk, men jag tycker att Susie är en söt ung dam.
- Jo då. Var är Frank Fry? - Ni måste göra nåt åt ert minne.
För ett ögonblick sen läste ni ett telegram som Fry skickat till mig.
- Han skulle till Soda City, stod det. - Var ligger Soda City?
Jag har inte funderat mycket på det, men det namnet är nog rätt unikt.
Och nyheter.
Branden på flygplansfabriken som dödade en och vållade stora skador-
- tros ha varit sabotage. Polisen misstänker en Barry Kane som...
Nog av det. Ni måste vara trött på att höra ert signalement.
Eller kanske inte. Men jag har lyssnat på det hela förmiddagen.
- Ni visste vem jag var. Vad gör det? - Rätt mycket, mr Kane.
Ni är för känd för att vara blygsam.
Säg mig en sak... Varför skyddar ni Frank Fry?
- Varför är ni inblandad? - Jag vet inte vad ni menar.
Jo då. Frank Fry är sabotör och dödar amerikaner mot betalning.
Var försiktig, mr Kane.
Ni riskerar att bli en utomordentlig tråkmåns.
Stoppar jag er inte, gör andra det.
Ni klarar er inte i det här landet.
Vackert tal. Ungdomligt, passionerat och idealistiskt.
- Jag har redan ringt efter polisen. - Mig lurar ni inte.
Ni är efterlyst och inte jag. Jag är en framstående medborgare.
Ni är en okänd arbetare efterlyst för ett mycket impopulärt brott.
Vem tror ni polisen tror på?
Ni måste tycka att jag är en dålig värd, mr Kane.
- Vad sägs om en stor, kall drink? - Ni berättar alltså inte mer.
- Jag måste ta reda på resten själv. - Går ni? - Adele, mr Kane går nu!
- Stanna där. - Är det där en vattenpistol?
Lämna oss inte. Vi tar illa vid oss.
Det är svårt att avböja er inbjudan. - Susie? Kom.
- Nej, Susie! - Kom. Du ska få rida på ryggen.
Gillar du att rida på ryggen?
Dick och Joe, efter honom! Skynda er efter honom!
Följ med nu. Rör på påkarna nu!
Grip honom. Hans ranch och fina hus gör honom inte laglydig.
- Kolla vad han har gjort. - Visst... Följ med nu.
- Barnet hade breven! - Susie hjälper er gärna.
Men det dröjer några månader innan hon kan berätta nåt.
Nej, nej. De är inte till Susie. De är farbrorns.
Nu går vi.
- Vart ska vi? - Till häktet.
Det är inte västerns bästa, men det får duga tills de hämtar dig.
- Ni kan inte hålla mig utan order. - Tjata inte om vad vi inte får göra.
- Det är ont om tid! - Du får gott om tid.
Du får 20 år, om du får rätt advokat. Annars får du all tid i världen.
- Varför stannar du? - En lastbil verkar ha fått punktering.
- Har du en cigarett? - Visst, så många du vill.
Tjena, kompis! Vad är det om?
- Han simmar däråt! - Där är han!
Hallå där.
- Jag blev mycket våt i ovädret. - Vill ni komma in och torka?
Står er bil nere vid vägen? Ni kan ställa den i skjulet.
Jag har ingen bil. Jag reser på tummen.
- Jag liftar. - På det viset.
Det är bästa sättet att se landet på och ett prov på vår nations anda.
Vill ni torka kläderna vid spisen?
De torkar fortare om ni tar av dem. Ni kan låna nåt av mig.
- Tack, det här blir bra. - Kan ni lägga på ett vedträ till?
- Visst... - Stanna tills ovädret är över.
Höststormarna ger mycket regn, men de är inte långvariga.
Förlåt, jag borde ha varnat er. Vedträna är tyngre än man tror.
Jag tappar dem för jämnan.
Jo, de är tunga. Dumt att lyfta den med en hand.
Tur att den inte landade på foten. Det händer mig ofta. Ni har tur.
- Ja, jag har tur... - Jag heter Phillip Martin.
- Jag heter Barry... Mason. - Jag är glad att ni kom förbi.
Det är trevligt med sällskap när regnet smattrar mot taket.
- Bor ni här ensam? - Ja, men så ser jag det inte.
Ljud är ljus och färger för mig. Min musik, till exempel.
Jag komponerar och ingen kan säga att min musik inte är lysande.
Så jag lever i självuppskattningens behagliga glöd.
Jag spelar helst andras verk och det föredrar ni nog att höra.
Jag spelade triangel i skolan. Fast det är länge sen.
Det är olyckligt om man slutar öva på triangeln.
Pianot är en välsignelse för mig. Det vet inte att man är blind-
- så det försöker inte göra livet enklare för en. Det litar på en.
Tonsättaren Delius var också blind, men det är enda likheten mellan oss.
Det här är hans "Summer Night on the River".
Mycket spännande effekt. Obligato på ett äpple.
Förlåt, mr Mason. Ni måste vara hungrig efter er långa spatsertur.
- Jag ska hämta mat åt er. - Det här går bra, jag gillar äpple.
Vi sparar dem till efterrätten.
Maten var klar. Jag skulle bara påminnas om att jag var hungrig.
- Har ni torkat? - Nästan.
Det har slutat regna.
- Är det en bil som kommer? - Två bilar, tror jag.
Den ena är min brorsdotters. Den andra har jag inte hört förut.
Det sitter två karlar i den. De frågar henne om vägen.
- Det är lätt att köra vilse här. - Nu kör den igen.
- Flickan kommer hitåt. - Min brorsdotter är på besök.
Hon kommer en månad varje år. Det är ett av mina största nöjen.
Tyvärr stannar hon inte längre. Tystnaden blir öronbedövande.
Farbror Phillip, vad tror du har hänt?
Du visste inte att vi hade en gäst. Vänd ryggen till så händer det nåt.
- Min brorsdotter Patricia Martin. - God dag.
Poliser i en bil frågade efter vägen till stan. De jagar en efterlyst man.
- Han var en farlig brottsling. - Poliser ser allt i svart.
- De sa att han var jättefarlig. - Annars vore polisen inte hjältar.
Kan du sluta citera polisen nu? Deras uttalanden tar död på samtalet.
- Ni har sett henne förut, mr Mason. - Ja, jag undrade var jag hade...
Ni ser henne överallt. Affischerna hade sträckt sig över kontinenten-
- om de ställdes bredvid varandra. Men vem skulle göra det?
- Eller varför ens komma på tanken? - Min modellkarriär roar inte farbror.
Så är det med släkten. Har ni börjat äta utan mig?
Jag är utsvulten. Kan ni ge mig en tallrik, mr Mason?
Vad är det, Pat? Har du sett hans handbojor?
- Jag hörde dem när han kom. - Det är nog honom de letar efter.
- Du borde ha angett honom. - Är du rädd och därför så grym?
- Han är farlig. - Sluta nu, Pat.
Mr Mason är nog många saker, men knappast farlig.
- Jag tvivlar på att han är skyldig. - Det är din medborgerliga plikt...
Min plikt är att utgå från att han är oskyldig tills motsatsen bevisat.
Tala inte om min plikt. Du låter så konventionell.
Jag tycker att min plikt också omfattar att ibland bortse från lagen.
- Vad tänker du göra med honom? - Överlämna honom till dig.
Du kör honom till smeden för att ta av de hemska handbojorna.
- Hur skulle jag kunna göra det? - Du vet att jag ser längre än du.
Jag ser abstrakta saker, som till exempel oskuld.
- Följer ni med min brorsdotter? - Ja. - Om ni inte har nåt emot det.
- Vad säger jag till smeden? - Att mr Mason är min vän och gäst.
Kör nu, Pat.
Följ med henne, Barry. Din röst röjde att du inte heter Mason.
Och som jag sa förut så betyder ett namn så lite.
- Hur ska jag kunna tacka er? - Ge dig iväg, Barry.
Gör de saker som jag önskar att jag kunde göra.
Lycka till, Barry. Och för guds skull, börja öva på triangeln.
- Är det långt till smeden? - Nej.
- Är han schyst? - Han och farbror är goda vänner.
- Då måste han vara schyst. - Oroa er inte, han är förtjusande.
Men jag vet inte om han har nån erfarenhet av handbojor.
Får jag titta på dem?
Jag ser inte. Håll lite närmare.
- Nu känns det bättre. - Ja, nu känns det säkert jättebra.
- Vi är på väg till polisen. - Er farbror blir stolt över er.
Världen består av mer än vänliga gamla herrar.
- Farbror visste inte nog om er. - Berätta då vad jag har gjort.
Om ni hade stulit för att ni var hungrig eller mördat i självförsvar-
- hade jag nog inte gått till polisen. Men sabotage är värre än mord.
- Jag håller faktiskt med om allt. - Tala inte med mig.
Hon gör dig aldrig besviken
Det ser jag till att hon inte gör.
- Det gör ont att köra bil så här. - Jag stoppar första bil jag ser.
- Hjälp! - Jag klarar mig inte utan dig.
Hjälp! Kalla på polisen!
Hjälp!
De måste vara rysligt förälskade.
Motorn har nog kokat. Fläkten är trasig.
- Jag fryser. - Och ni är hungrig.
Mest fryser jag.
Om ni stod på min sida kunde vi kanske göra nåt åt att ni fryser.
- Göra upp eld? - Nej, det var inte det jag tänkte på.
Jag ville inte förolämpa er genom att inte ens försöka.
Varför vill ni ange mig? Ni är redan berömd.
- Jag vill bara göra min plikt. - Varför tror ni inte på min oskuld?
Varför gick ni inte till polisen?
Det tar månader att övertyga dem om de är lika dumma som ni.
- Är det långt till Soda City? - Vi får fråga i nästa stad.
- Om det finns nån. - Jag tror inte på det med Tobin.
För att han har stor ranch och pool tror ni inte på det?
- Det är svårt att tro om amerikaner. - Ni tror det om mig.
Ni är annorlunda. Ni ser ut som en sabotör och har en sabotörs lynne.
- Har ni gått över till min sida? - Nej, jag fryser.
Ödslar ni inte dyrbar tid med att sitta och titta på utsikten?
Titta.
- Vi har fått sällskap. - Vad tror ni att de gör här uppe?
- De kör inte så fort. - Vet ni vad vi kan göra?
Nej, minsann.
Jag vågar inte ta risken.
Jag anger er så fort jag får chansen. Släpp mig!
Hjälp!
Ge mig en chans. Vänta tills vi är i Soda City.
Förlåt att jag måste lämna er här, men jag måste göra en sak.
Men se upp för ormar. Det finns många här ute.
Bara fem sex giftiga arter, men gott om långa, hala, sliskiga ena.
Jag kommer upp mig i världen. Nu är jag bättre än ormarna.
- Är ni med mig? - Ja!
- Varför ångrade ni er? - Jag kommer inte åt polisen där ute.
- Tillbaka till reptilerna då. - Släpp!
Vem där? Se till att hoppa av!
Seså, majoren... Ah, fripassagerare.
Mitt i öknen hittar vi två vagabonder.
- Beduiner som vi, Esmeralda. - Det är bara ungdomar.
Bilen stannade och vi såg bussen, men vi ville inte väcka er.
Vi såg inga bilar på vägen. Allt låter som en hög lögner.
- Vi stod på en sidoväg. - En månskensnatt i bilen...
- Det är trevligt. - Esmeralda, du tänker bara på sex.
Lyft blicken från rännstenen och se mot stjärnorna.
Jag heter Bones och är känd som det mänskliga skelettet.
Esmeralda här är vår skäggiga dam. Vi är stolta över att ha med henne.
Ni måste vara trötta. Kom och vila er.
- Vi ska till Soda City. 30 mil norrut. - Då kan ni känna er som hemma.
Vi har en kollega till. Titania, vårt lilla människoberg.
- En väldigt stor dam. - God dag.
- Väckte vi dig? - Jag var vaken.
Be Mignonette göra nåt åt sin sömnlöshet. Jag får inte sova.
- Be Marigold knipa käft. - Talar ni inte med varandra igen?
Marigold är arg för att jag tog hennes karl.
Säg att jag hörde det där. Jag vill inte ha en lycksökare.
- Flickor! Vad ska våra gäster tro? - Han är gullig.
- Nu börjar hon igen. - Sluta bråka! De är trötta.
- De har gått långt. - Och ingen gav er lift?
- Normalt folk är kallhjärtade. - Kasta av de där luffarna!
- Ett kallt hjärta i fickformat. - Var inte oförskämd! Av med dem!
Försök inte! I mitt kontrakt lovas jag säker transport.
Det står inget om att plocka upp luffare.
- Det är polisen! - De letar nog efter nån.
- De letar efter mig. - Sorglös yngling i handbojor...
- Vad jagar de dig för? - Nåt som nån annan har gjort.
Jag försvarar honom gärna.
Jag har alltid sagt att Mignonette får akta sig för polisen.
- De söker igenom där fram. - Ge honom till polisen!
- Han har rätt. - Han är ett kryp.
- Det är ett dilemma. - Kalla hit bylingen, Bones!
Vår situation kan jämföras med tillståndet i världen just nu.
Vi är besegrade på förhand.
Esmeralda är passiv tills det oundvikliga händer.
Jag tror på honom, men är frestad att böja mig för majoriteten.
Ni andra, med undantag för den här elaka fjanten, är förvirrade.
Tur att vi lever i en demokrati. Vi röstar om det.
- Jag är mot att vi röstar! - Fascist! Vi vet var vi står.
Tvillingarna står på varsin sida, så deras röster tar ut varandra.
Titania står på båda sidor och är neutral.
Majorn vill ge ungdomarna till polisen och det motsätter jag mig.
- Esmeralda, det är upp till dig. - Jag vill inte heller ha nåt bråk.
Men medan du har talat har jag sett på nåt vackert.
Jag har sett på flickan som står bredvid den stackars mannen.
Hon säger ingenting, utan finner sig i allt och står kvar vid hans sida.
Jag vet att det är goda människor som stannar när man råkar illa ut.
Det finns inte så många goda människor. Det vet vi mer än andra.
- Man ser det inte varje dag, så... - Vi ger dem inte till polisen. Bra!
- Det är subversivt! Jag tolererar... - Du rättar dig efter majoriteten.
Vi låtsas sova.
Sätt dig här. - Vi måste gömma dig.
Släck överallt. Sätt på den här.
- Vakna där inne! - Tror ni att det är halloween?
- Det är polisen. - Jaså?
Har ni inget bättre för er än att väcka laglydiga medborgare?
Vi söker en ung man och en kvinna. Han är mörkhårig och hon ser bra ut.
Har ni sett honom?
Var skulle jag se så normala människor?
- Hon ser inte ut som en av er. - Jo då.
Hon är ormtjusare. Hon sitter på en låda ormar och håller dem sällskap.
En så snygg tjej? Ni kan somna om nu.
Ormtjusare? Man vet aldrig med fruntimmer.
Ni kan komma fram nu.
- Kom tillbaka, konstapeln! - Sätt dig.
- Hur ska jag kunna tacka er? - Det är skönt att hjälpa andra.
- Ni måste få veta vad det gäller. - Litar hon på er, kan vi göra det.
- Hon har haft det jobbigt. - Flickstackaren är helt färdig.
Vi går.
Låt ormarna få sova. De måste vara snygga i morgon.
- Förlåt mig. - För vad då?
Att jag var så dum. Jag var rädd.
Man är dum om man inte blir rädd. Ni är bara trött. Sov nu.
Jag somnar direkt. Jag är så trött.
Jag vill berätta en sak. Jag tror er.
Gör du det, Pat? Det gjorde du inte förut.
Det är ett fritt land och en tjej får väl ändra sig.
Visst får hon det. Tack, Pat.
De fick mig att skämmas. De är så vänliga och tillitsfulla.
Underbara människor. Förutom majoren och den elaka tvillingen.
Man förstår varför tjocka damen har förlorat sin figur...
Välkommen till Soda City.
Bikarbonatbältets hjärta...
Vi kan lika gärna se oss omkring.
- Här finns inget. Kom. - Jag antar att vi kommer lite sent.
Förlåt. Jag borde inte ha tagit med dig.
Jag klagar inte.
Det här är toppen... Lösningen på alla mina problem.
Jag räknade med den här stan. En håla långt från allt annat.
Titta. Den har använts.
Vi går runt till fönstret.
Akta så du inte skär dig!
Hallå?
- De lade på. - Vad är det för telefon?
En fälttelefon.
- Ett rum med utsikt... - Varför har man gjort det hålet?
Titta. Ett stativ.
Det verkar vara rätt höjd.
Nåt annat hör till det här.
Där!
Här har vi det.
- Ser du nåt? - Inte än. Oj då...
Får jag se.
- Det är ju... Men, Barry... - Ja.
Vi får stoppa tillbaka det.
- Titta på veden. - Hur så?
Det eldar de inte med i spisen. Röken syns.
Det är en bil. Bäst att du gömmer dig.
Inte här.
- Vad tror ni att ni gör här? - Jag undrade när ni skulle komma.
Vem är ni? Vad gör ni här?
Ursäkta.
Onkel Sam vill ha honom
Jag fattar inte hur ni känner till det här stället.
Att ni kom hit hjälper oss inte det minsta.
- Och han är efterlyst. - Tobin har skickat mig.
- Gubben måste vara galen. - Tänk dig för, Neilson.
- Kritisera honom inte inför andra. - Ja, säg inte så om gubben.
- Jag tar vara på mig själv. - Därför skickade Tobin hit mig.
- Ni skulle ta hand om mig, sa han. - Då är saken klar, Neilson.
Inte när en vilt främmande karl kommenderar mig.
Tidningen visar ju vem jag är!
Ja, mr Kane har lyckats bra söderut. Hans bedrifter kan inte ignoreras.
Han man tjänat så väl är man värd ett erkännande.
Och skydd. Ni måste hjälpa mig.
Firman tar hand om sina anställda.
- Neilson ser till att sköta det. - Ni har det lätt, ni från östkusten.
Ni är bra på att ge order.
Stora grabbar med skrivbordsarbete.
Ni behöver bara ringa och så får vi sköta smutsgörat.
- Jag vill jobba på östkusten. - Du är inte lojal mot firman.
- Jag börjar bli trött. - Jag är också trött.
Nu åker vi. Jag fick gå det mesta av vägen.
Det är inte mitt jobb att gömma er.
Inte ert jobb? - Ni då? Ni verkar inte heller så intresserad.
Tar ni risker för skojs skull, eller fungerar det inte så?
När jag gjort ett stort jobb och är jagad måste ni ta hand om mig!
Jag måste härifrån. Jag måste till östkusten.
- Där kan jag försvinna i mängden. - Lugn nu. Håll huvudet kallt.
- Det har jag gjort länge nog! - Jag förstår. Förlåt snacket.
Men vi måste vara säkra. - Jag tror att jag känner honom nu.
- Jag åker tillbaka österut. Åk med. - Då kör vi.
Samla ihop allt och städa efter oss. Du kommer inte tillbaka hit.
- Tror du att de har upptäckt oss? - Hitta ett nytt ställe till prylarna.
- Det blir inte lätt. - Då får nån annan göra det.
- Jag gör det. - Ni behöver kläder.
Storlek 52. Vad gör vi med de här?
- Hur fick ni av den? - En bilfläkt.
Bra tänkt. Det kan vi nog också fixa, men nu åker vi.
Hörde du nåt? Vad finns där inne?
Bara ett rum till.
Kane och den andre är nog på väg till New York.
- Om det finns nåt jag kan göra... - Tack för det.
- Alla hade gjort detsamma. - Ja, på grund av kriget.
Alla vill hjälpa till. Ge mig er adress i New York-
- så att vi kan kontakta er där. Eller meddela oss vilket flyg ni tar.
- Det gör jag från farbrors hus. - Bra. Hör av er.
Jag är glad att vi tog en omväg. Jag har blivit lite sentimental.
Jag ville se den en sista gång. Visst är den fin?
Ett monument över människans flit och envisa framtidstro.
Ni kan strax köra. Har ni några kameror eller vapen?
- Nej, konstapeln. - Nej.
- Dammen måste ge mycket el. - 75 % av Los Angeles förbrukning.
Och till krigsindustrin där. Känner ni Tobin väl?
- Nej, vi har bara träffats en gång. - Var hans barnbarn där?
- Han verkar förtjust i henne. - Det gör att jag tycker om Tobin.
Hans kärlek till den lilla flickan. Ett bevis för ett gott hjärta.
Jag har också barn. Två söta pojkar, två och fyra år.
Fyraåringen är busig ibland. När vi ger honom en ny leksak-
- är den sönderslagen på en halvtimme.
Och ibland när det är över verkar han nästan ångra sig.
Jag önskar att min yngsta var flicka.
Min fru och jag grälar om en idé jag fått.
Han ska inte vara kortklippt förrän han blir äldre. Skadar det honom?
- Kanske det... - Som barn hade jag långt, ljust hår.
- Folk beundrade mig på gatan. - Så är det inte i dag.
Får han klippa sig slipper han bli retad.
Nu kör vi igen.
Vacker begravning
Kör till 401 i stället för kontoret.
- Har det hänt nåt? - Mycket. Jag ringde kontoret.
- De har kopplat ur telefonen. - De borde ha betalat räkningen.
Polisen övervakar kontoret. En urkopplad telefon är vår signal.
- Väntar de på mig? - Jag vet inte.
- Vem vet att ni är i New York? - Ni har nog rätt.
- Är jag med i Brooklyn i morgon? - När ska du lära dig hålla mun?
- Jag trodde att han var invigd. - Jag kan bevara hemligheter.
Nu går vi.
God kväll, mr Freeman.
God dag, mr Freeman.
Kul att se er. Gick resan bra? Frun väntar spänt på er.
Tack, Robert. Vi går upp.
Vem var det?
Är det ett hotell? Varför är det fest?
Det tjänar ett gott syfte. Mrs Sutton ordnar välgörenhetsjippon.
Hon är väldigt generös, men blir inte glad över att se oss.
Ni är idioter, allihop. Ineffektiva idioter.
Jag måste sköta allt och alltid hålla ett vakande öga över er.
Gästerna vill se mig. De vill ha lite valuta för pengarna.
Min välvilja får inte missbrukas. Min ställning är viktig för mig.
- Jag ska göra mitt bästa. - Jag önskar att det var lite bättre.
Mr Freeman, vad bra att ni kom. Jag sa precis till Edward...
Är det här den unge mannen? Jag kan inte ge honom husrum.
Huset är fullt av viktiga gäster. Förstår ni inte min ställning?
Polisen övervakar ert kontor. Tack och lov kommer de aldrig hit.
Men uppför ni er så dumt igen kan inte ens mitt rykte skydda er.
Vi får inte lämna några spår efter oss.
Låt inte så konspiratorisk. Berätta nu om flickan. Eller fråga honom.
Varför berättade ni inte om flickan i Soda City?
Det var inte viktigt. Hon var bara en flicka.
Hon gav mig lift. Det var nog lite riskabelt, men så var det.
Förlåt att jag utsatte dig för risker.
- Vad gör hon här? - Förvånad över att se mig igen?
- Hur kom du hit? - Hon borde inte alls vara här.
Jag fick på telefon veta att hon var lösmynt när hon lämnat er.
Hon gick till den lokale sheriffen, som lyckligtvis är god vän till oss.
Ödsla inte tid på förklaringar. Få ut flickan härifrån.
Flykt
Det var klokt gjort. Det hjälpte oss alla.
Nej, jag var inte alls klok. Jag har inte varit klok i fyra dar.
Till och med hos sheriffen tvekade jag inför att sätta dit dig.
Jag borde ha lämnat dig där ute bland ormarna!
- Jag hade rätt om dig första gången. - God kväll, mr Kane.
Jag visste inte att ni var bokmal. Låt mig välja nåt lättbegripligt.
Låt mig se...
En nollas död
Ett lysande verk. En smula profetiskt.
Vad gör du här, Charles? Varför yrar du om böcker?
Jag är flykting. Jag har slutit mig till den vidriga gruppen resande.
Man blir det man föraktar mest. Vem har jag att tacka för det?
Er, mr Freeman. Flickan rymde och körde rakt till sin farbror.
Den charmerande herrn gick rakt till polisen.
Då kom en hel hord poliser hem till mig. Jag var lyckligtvis på väg ut.
Och de andra, de lojala, betalar nu för sin lojalitet.
Så förfärligt! Jag beklagar, Charles.
Jag hade tur. - Ni kunde ha agerat lite mer effektivt, mr Freeman.
Det hjälper inte att förolämpa mig. Vi måste kunna lita på människor.
Jag vet inte om mr Kane är pålitlig.
Han är mycket mer än så. Han är ädel och god och ren.
Därför betalar han priset som alla ädla och rena människor betalar.
Han missbedöms av alla. Polisen har också fel uppfattning om honom.
I motsats till vad som förmodas och vad han själv har sagt-
är han inte en av landets fiender.
- Du skojar, Charles. - Jag menar det.
Mr Kane tillhör inte vår lilla organisation.
Er skyddsling? Och ni tar med honom hit, idiot!
- Vad gör vi nu med honom? - En lämplig fråga.
Finns inte mycket att göra. Jag gjorde misstaget att ge honom till polisen.
Det är helt uteslutet nu. Det finns tyvärr bara en sak att göra.
Den nya lagen hotar oss alla med dödsstraff.
Vi måste tillämpa den gamla principen "tand för tand".
- En Kane för en Tobin. - Tala inte om sånt här.
Det är ytterst opassande.
Charles, jag är rädd. Vi måste vidta alla säkerhetsåtgärder.
- Och fortsätta vårt arbete. - Vi har gett upp dammen.
- Vi måste förbli inaktiva. - Inaktiva? Då är vi förlorade.
- Vi måste fortsätta till varje pris. - Hur blir det i morgon då?
- Jobbet måste göras. - Men risken...
Jag vet att risken är stor. Tyvärr måste vi verkställa vår order.
Jag åker till Karibien nu. Min ställning är helt ohållbar nu.
Jag ser fram emot Centralamerika. Havanna är muntert så här års.
Jag har fått nog av det här landet. Kriget har gjort det ogästvänligt.
Vi står kvar med allt och ni seglar härifrån.
- Det låter som rena idyllen. - Charles.
Allt är omöjligt. Det ger mig panik.
Där är du! En värdinna borde inte gömma sig. Förlåt att jag stör.
- Jag måste kidnappa Henrietta. - De här typerna står för maten.
- De har ställt till en sån röra! - Kaviaren kommer när som helst!
Nej! Använd telefonen.
- Hur kom du hit? - Jag trodde att de var poliser.
Vi kan inte gå bakvägen. Vi går ut genom entrén.
Vi bevakar utgången på baksidan.
Går inte. Jag mötte honom där på väg in. Han är en av dem.
De tar oss. Vi har ingen chans.
De tutar i folk att vi var objudna gäster.
Det är rena mardrömmen. Finns det ingen vi kan lita på?
Jo, allihop. Men vem av dem?
Ursäkta. Det låter nog tokigt och jag vet inte hur jag ska börja...
Huset är fullt av spioner och sabotörer. Mrs Sutton är inblandad.
Vad är det med er? Ni är full. Ni är inte ens klädd.
- Vad sa han? - Han trodde att jag var full.
Ursäkta, har ni betalat 25 dollar för att komma in?
- Nej, chefen gav mig en biljett. - Jag behöver er hjälp.
- Vi är omgivna av femtekolonnare. - Du skojar!
- Det är sant. - Du är galen.
- Han drar en vals. - Håll takten, grabben.
Ursäkta, jag vill tala med er om nåt mycket viktigt.
Vad då, mr Kane? Ni vet att det är hopplöst.
Vill ni inte äta med mr Tobin? Jag ska visa vägen.
Innan de kommer till oss, stoppa musiken och berätta för alla.
Jag är en efterlyst arbetargrabb från Glendale. De griper mig direkt.
- Vi kan inte bara stå här. - Jag vet var vi är säkra.
Jag är rädd. Det är så overkligt att folk dansar och roar sig.
Varnar man dem skrattar de och tror man är full.
- Den gråhårige mannen såg ärlig ut. - Han är bara en vän till familjen.
- Det är nog alla här. - De är skrämmande smarta.
De är skoningslösa. Man vinner lätt när man glömmer reglerna.
En man vid namn Fry tappar sin plånbok och vi två hamnar här.
- Jag är glad att jag är hos dig. - Jag önskar vi var nån annanstans.
- Till och med på Nordpolen. - Där kanske vi hamnar.
- Vi kan jaga Fry över en glaciär. - Han verkar så obetydlig nu.
- Jag hade nästan glömt honom. - Jag med.
Vi kan inte dansa som vore vi på lördagsdans.
- Eller vänta på att de ska ta oss. - Vad tror du att de tänker göra?
De förhandlar nog om priset med AB Mord nu.
Förlåt, Pat. Jag vill inte dö när det finns så mycket att göra.
Hörde du det om jobbet i Brooklyn i morgon?
- Flottans varv. - En av oss måste ut.
Avleder jag dem, kan du smita ut. Tänk inte på mig.
Varför kunde jag inte ha mött dig för hundra år sen på en strand?
Badkläderna såg roliga ut för hundra år sen.
Men du hade nog varit vacker.
- Vi uppför oss inte vidare bra. - Vi är ändå inte bjudna.
Detta ögonblick är mitt. Vad som än händer kan de inte ta det ifrån mig.
Får jag lov?
- Ursäkta. Vill ni dansa? - Ja, gärna.
- Ni dansar mycket bättre. - Vem var han ni dansade med?
- Jag har aldrig sett honom förut. - Jag menar han precis innan.
Det var honom jag menade. Jag har aldrig sett honom förut.
Det var underbart. Hoppas ni bjuder upp mig igen.
Tack.
- Ni verkar ha roligt. - Var är hon?
Tog ni inte hand om henne? Hon kanske har huvudvärk och vilar.
Ska vi leta efter henne tillsammans?
Vänta.
Mina damer och herrar! Får jag be om er uppmärksamhet?
Jag har nåt att berätta om det här huset och om er värdinna.
Innan ni fortsätter bör ni nog titta bakom draperiet på balkongen.
Jag är ingen större talare, mina damer och herrar.
Ni undrar nog om jag kan berätta nåt om er värdinna-
som ni inte redan vet.
Om hennes gästfrihet och många välgörenhetsprojekt.
Men en stor överraskning väntar er.
I kväll i detta hus för att stödja den sak som hon redan stött så mycket-
- auktionerar vår värdinna ut en av sina mest älskade ägodelar.
Ett av de berömda Sutton-smyckena.
Kan ni komma fram, mrs Sutton?
- Den unga damen vill tala med er. - Är ni säker?
Låt henne inte vänta.
Ja. Kan nån...
Amiral, kan ni ta över?
- Jag har telefon. - Så gärna.
Jag tar emot bud på armbandet som vår värdinna mrs Sutton har skänkt.
- Ge mig ett bud. - 1 000 dollar.
- 1 000. Högre bud? - 1 500.
- 1 500. Högre? - 1 750.
- Var är hon? - Ni verkar vara svag för henne.
Ni kan inte göra er sårbar när ni ska försöka rädda landet.
Varför talar ni föraktfullt om USA? Det förstår jag inte.
Nej, för ni är en god amerikan, som miljoner andra.
Folk som inte ifrågasätter nåt.
Jag avskyr att säga dumma, men det passar bäst.
De stora massorna, idiotmiljonerna.
Vi är några som vägrar trava med-
- som är kloka nog att se att det finns mer än att leva självbelåtet.
Vi är några i USA som vill ha ett mer vinstgivande styre.
Totalitära nationers kompetens är mycket större än vår.
- De får saker och ting gjorda. - Ja, de får saker och ting gjorda.
De bombar städer och sänker båtar så att ni kan äta på guldtallrikar.
- En fin filosofi. - Jag ska inte bombas eller sänkas.
Därför reser jag nu. Och om det inte går bra för er...
... om vi skulle vinna, då kommer jag tillbaka.
Då kanske jag får det jag vill ha. Makt.
Ja, jag vill ha makt lika mycket som ni vill ha ert jobb eller flickan.
Vi har olika smak. Men jag är redo att lägga makt bakom min smak.
Ni får det att låta enkelt. Jag vet resultatet av makten som ni tror på.
Den dödade min vän och tusentals andra. Det är ert mål.
Men det besvärar inte er, för ni hatar alla människor.
Jag har lärt mig mycket på sistone och har mött olika slags människor.
Människor som gör det rätta och gärna slåss mot skurkarna.
Kärlek och hat. Världen väljer sida.
Jag vet vilken sida jag står på. Och vi är miljoner på min sida.
Vi är inte mjuka, utan starka. Och vi står och slåss.
Och vi segrar. Kom ihåg det, Tobin. Vi segrar vad ni än gör.
Vi segrar om vi så måste slåss i evig tid.
Vi har diskuterat mänskliga rättigheter tillräckligt, mr Kane.
Jag känner mig lite trött. Det gör säkert ni också.
Robert, kan du hitta ett ställe där mr Kane kan sova i natt?
Givetvis, sir.
- Det räcker, Robert. - Ja, sir.
- Ordnar du det här? - Ja.
- Var det allt? - Ja tack.
Trots alla förberedelser måste det ske i rätt ögonblick.
Om slipen exploderar för tidigt är vårt arbete förgäves.
Spränger ni den för sent skrämmer ni bara publiken.
Knappen får inte tryckas ner förrän båten rör sig.
- Har vi ordnat med flyktväg? - När kamerorna kopplats ur kör vi.
- Vår kontakt tar ut filmen. - Vem sköter kameran vid slipen?
Kablarna till bomben är klara och ska bara kopplas in i kameran.
Trist att vi förlorar en kamera. Allt verkar vara ordnat.
Vi ses på Newsreels redaktion. Lycka till.
- Har de gått? - Ja.
- Hur är det med henne? - Hyfsat. Hon äter frukost.
- Var hon svår att hålla tyst? - Nej, vi kom överens.
Hon var trött på tejpen över ögon och mun.
Hoppas du blir av med henne snart. Jag ska på konsert med min syster.
- Ge mig nyckeln. - Där är den.
Ni kunde inte bo hos mrs Sutton. Hon har begränsat med utrymme.
- Och Kane stod längst fram i kön. - Var är jag?
Det är hemligt. Jag hoppas bara att det inte är för högt för er.
Kane finns närmare mark, men han blir omhändertagen.
Han äter nog också en närande frukost nu.
- Vem bor där? - Mrs Sutton.
- Vem är hon? - En rik tant.
Jag läste i tidningen att hon gör saker för välgörenhet.
Här står det.
- Jobbet i morgon då? - Det måste göras.
- Men risken... - Jag vet att risken är stor.
Vi måste verkställa vår order.
- Vad är klockan? - Tio i elva.
Till flottans varv, fort!
Hjälp. Är i fara.
Ring polisen.
Titta upp. Se ljuset tändas och släckas.
- Hur mycket? - 15.
- Har ni växel? - Ja.
Vi går nu till flottans varv i Brooklyn.
Vi rapporterar från sjösättningen av flottans nya skepp USS Alaska.
Vi går till varvet.
Här på varvet är det blåsigt, men fint väder för en sjösättning.
I dessa tider är alla dagar bra för sjösättningar. Våra mikrofoner är...
- Varför tar den sån tid? - Trafiken. Vad trodde ni?
Jag går.
Vi går nu till Bill Donlon som står vid rampen. Varsågod.
Bill Donlon här. Jag står vid rampen.
Den stora båten tornar upp sig som ett jättelikt monster...
Jag vill tala med er chef. Sjösättningen ska saboteras.
- Jag hinner inte förklara. - Följ med in på kontoret.
Vi hinner inte. Ta mig till ansvarigt befäl.
Då måste ni gå genom kontoret.
Det är lite trångt med alla slags flottbefäl och personal.
Till vänster om mig står amiral Pearce med fru.
Mrs Pearce döper båten i dag. Hon skakar hand med många.
Vänta lite. Amiral Pearce går fram till mikrofonen.
Ja, han börjar tala nu. Vi går till talarens mikrofon.
- Vart tog han vägen? - Han gick ut.
... byggd av starka amerikanska arbetares händer.
Låt oss glädjas och känna tilltro...
... som offrade sina liv så att vi kan leva anständigt, säkert och i fred.
Detta är Bill Donlon igen. Amiral Pearce talade från varvet.
Lås dörrarna. Var klara att köra när hon exploderar.
Hon får champagneflaskan som är fastbunden över henne.
Publiken väntar spänt. Det är väldigt högtidligt.
Vi går till mikrofonen vid fören så att ni hör själva sjösättningen.
Mrs Pearce går mot båtens för. Vi lyssnar på mrs Pearce.
I det amerikanska folkets namn döper jag dig till Alaska.
- Vad har hänt? - En explosion nånstans.
George!
- Är allt bra? - Nej. Hjälp till, vi har en kille här.
Gå genom järndörren till biografen. Vi tar den här vägen.
- Gå nu innan Henry kommer. - Skulle han inte bli svartsjuk?
- Han hotade att döda dig. - Tror du att han går så långt?
Gå nu innan det är för sent. Innan han skjuter ihjäl dig.
Menar du att Henry har en riktig pistol?
Vad tror du att det här är? Nu tog jag er på bar gärning!
- Spring! Innan han skjuter igen. - Stick, innan jag skjuter igen!
Spring, Wilbur!
Min man har blivit skjuten!
Jag dödar honom om det så är det sista jag gör.
- Han skojade bara. - Jag skojar också.
- Ut härifrån! - Han har blivit galen!
Där springer han!
Där är den skyldige. Sätt fart! - Pat, ta en taxi och skugga honom.
Taxi!
Ner till centrum. Vart som helst. Kör bara.
- Kan jag få växla till telefonen? - Ja.
Varsågod.
Koppla mig till FBI-högkvarteret.
Federal Bureau of Investigation. Ett ögonblick, så kopplar jag.
Se till att han inte åker tillbaka. Tala med honom tills vi kommer.
- Hon skuggade Fry till Bedloe Island. - Dit hade han aldrig stuckit.
- Var grep ni Schulz? - På konstmuseet.
- Rinaldo hittade ni på akvariet. - Han kommer inte från ön.
- Åk dit då. - Han måste peka ut honom.
Ni är obstinat, Burke. Ge er iväg!
Ursäkta, kan ni säga mig vilket som är Brooklyn?
Jag har sett er förut, inte sant?
Jo då...
På båten hit. Vad var det ni frågade?
Var ligger Brooklyn? Jag har hört så mycket om det.
Där borta.
- Var bor ni? - I New York.
Men jag jobbar nere i stan. Jag kommer aldrig ut och ser nåt.
Nu på min första semester ville jag se Frihetsgudinnan.
- Det måste vara en stor upplevelse. - Det är det.
Och den betyder så mycket för oss nu. Visste ni-
- att vi fick statyn av fransmännen? Vet ni vad det står på den?
"Ge mig era trötta, fattiga och kvästa massor"-
- "som längtar efter friheten på era myllrande stränder. "
"Sänd de hemlösa och stormpinade till mig. "
Och tänk på fransmännen i dag. Visst är det tragiskt?
Mycket.
Statyn är så vacker. Man kan sitta här uppe hela dan och tänka på det.
Kanske en annan dag. Jag måste tillbaka med båten.
- Ska ni med? - Det går en båt till om en kvart.
Kan vi inte vänta? Alla har gått, så då blir vi ensamma, ni och jag.
Det låter mysigt. Men jag...
- Jag hinner inte. - Inte ens en fin höstdag som i dag?
- Jag tycker inte om hösten. - Ni är inte snäll mot en ensam tjej.
- Ni ser också ut att vara ensam. - Jaså?
Jag måste med båten tillbaka.
En kvart spelar inte så stor roll, mr Fry.
Vem är ni?
- Ut med språket. Vem är ni? - En arbetande flicka som är ledig.
Försök inte!
- Vad gör ni här? - Det är en lång historia, mr Fry.
Allt började med en arbetare på en flygplansfabrik i Glendale.
Lilla fröken Frihet med facklan. Varför följde ni efter mig?
Varför tror ni? Titta ner. Nu kommer de och tar er.
- Ser ni honom? - Nej.
Barnes, håll vakt här. Resten följer med mig.
Ni två kollar den sidan.
Jag går upp.
- Barry! Han gick ner. - Är du säker?
Han är här uppe! Kom!
Kom igen, Fry!
Jag tar tag i er ärm.
Nej, vi riskerar inte fler liv! Hämta ett rep!
- Kan ni få fotfäste? - Nej.
- Kane, jag ordnar ett rep! - De ordnar ett rep. Håll ut, Fry.
Jag rentvår er. Det svär jag.
- Jag rentvår er. - Skynda på med repet!
Säg åt dem att skynda sig. Ärmen... ärmen!